Amy! Tebe jsem tu neviděI od doby, kdy jsi chodila do školy.
Jestli tu hledáš svého přítele, na bohoslužbě nebyl.
Amy! Promiň, dnes jsem asi neměI být s tebou.
Ale teď jsi se mnou.
Mají tak tvrdý výraz. Oči... jako sklo.
Nerozumím jim. Nechápu je.
- Nechci jim rozumět. - Ale potřebujeme... ano!
Jím s nimi, pracuju s nimi, ale nejsem jedna z nich.
Nemusím jim rozumět.
Jak jsi věděla, že budu tady?
Na památku statečných lidí, -
- kteří se vydali hledat nový svět, ale zahynuli u těchto břehů.
Krásná slova, myslím, -
- ale pro koho? Kdo tu zahynul?
Ta loď. Tvoje loď.
Moje loď? Ta je v Americe!
Tvou loď pohltilo moře.
Nikdo nepřežil... jedině ty.
Štefan? Všechny děti?
Všichni jsou tady.
Nebuď smutný, můj drahý. Pojď se mnou.
Tady žiju.
- Líbí se ti můj domov? - Ty věci, odkud je máš?
To jsou dary moře. Nikdy nevím, kdy se objeví.
Ale všechny jsou krásné.
Ty jsi přišel z moře.
- Jsem rád, že není moje dcera. - Asi se budou muset vzít.
- O svatbě nebyla řeč. - Cizinci se chovají k ženám divně.
Světák kolář! Nikdy nebyl dáI než v Truro.
Co ty víš o cizincích nebo o ženských?
Říkám jen, že ti Cikáni zneužijou každý situace.
Očaroval ji. To oni umějí.
I když se vezmou, tak holka nepozná nic, co by už neznala.
- Jak to myslíš? - Budou ti chybět její peníze!
- Dává svůj výdělek matce. - Nevšímej si ho.
Co zná moje Amy?
Říkám jenom, že lidi leccos viděli, to nejsou jen dohady.
- Dnes, u jeskyně ztroskotanců. - Dostaneš přes hubu!
Pánové! NeměI by přes hubu dostat někdo jinej?
Amy!
Ty si o sobě moc myslíš, viď? Kamarádíš se s doktorem!
Svými špinavými prackami saháš na mou dceru!
Otče, přestaň! Nech ho být!
Pusť ho. Nech ho být!
Přestaň!
Nech ho být! Ne, do moře ne!
Otče!
Strčím tě zpět do moře, k těm ostatním!
Janku!
Otče!
Janku, příteli!
Opatrně. Amy, počkej vedle, prosím. Musím ho ošetřit.
Tuším, kdo to udělal. Ale proč?
Řekli, abych tam nechodil.
Řekli, že když si ji vezmu, zaženou mě zpět do moře.
- Když si vezmeš koho? - Přeci Amy!
Amy?
- Fosterovu holku? - Jo. Chodím s ní.
Vy jste to nevěděI?
- Ona si tě chce vzít? - Teprve ji požádám o ruku.
- Víš určitě, co děláš? - Je to přání mého srdce.
Nejsem na tohle odborník. Zavři oko.
Ale měI bys vědět, že Amy vždycky byla trochu divná.
Divná? Vysvětlete mi.
Její matka ji ke mně přivedla, když jí bylo devět.
Chodila už tři roky do školy, ale neuměla číst ani psát.
Už to bude.
Tak jsem ji prohlédl.
Nenašel jsem žádnou příčinu, snad duševní zaostalost.
Ale příští týden nás překvapila. Začala číst i psát.
A dokonce docela dobře. Vydrželo jí to měsíc.
A pak přestala.
A pokud vím, od té doby nevzala pero ani papír do ruky.
Vy nejste za mě rád!
Vždycky jsem rád, když můj přítel jde za přáním svého srdce.
Našel jsem své ryzí zlato.
Tak se ho drž.
Zůstaneš tu, dokud se neuzdravíš. Zavedu tě do pokoje.
Kde je Amy?
Vdechnul jsi mořskou vodu. Musíš si dát pozor na plíce.
- Já ho odvedu. - Ke Swafferům? To je moc daleko.
Postarám se o něj.
Kennedy, děkuji za péči.
Uzdravil jste mě.
Tak dobře.
Fostere, nejsi hoden ani opovržení.
Vy všichni jste viděli Jankovy nebohé přátele.
Jejich těla ležela u kostela, v němž předstíráte, že se modlíte.
Zostudili jste naši farnost.
Až zas budete u piva vykládat špinavosti, nezapomeňte, -
- že čIověk klesá nejníž, když páchá násilí v davu!
- Už toho mám dost. - Nevyhrožuj mi, kováři!
Kdybych nebyl lékař, dal bych ti zasloužený výprask.
Dobrou noc, pánové.
A tak, pane a slečno, -
- vás žádám o svolení ke sňatku se slečnou Amy Fosterovou.
No... žádná jiná si ho nevezme.
Jeď do Darnfordu a požádej mého švagra, aby nás navštívil.
Tome, přiveď mi koně.
Mary, nevšímej si toho. Ať si lidi říkají, co chtějí!
Z toho nic dobrýho nekouká!
- Mary, Izáku... - Promiňte, že obtěžujem.
Amy, pojď domů. Okamžitě, slyšíš?
Ne!
Mám ji nechat? Izáku, už tě nebudu chránit!
Byla jsem těhotná dřív, než se mě Izák dotknul. S jeho otcem!
Dřela jsem se na ně stejně, jako se ty dřeš na tyhle.
A oba si se mnou užívali. Jak otec, tak syn.
Izákův otec je i tvůj otec. Rozumíš? Izák je tvůj bratr!
Vidíš? Ani slovo, ani slza!
Zplodilo tě zlo, tak jsi zlá.
Pojď, Mary.
Pojď.
Amy tu není. Třeba se přeci jen vrátila domů k matce.
Foster říkal, že Amy bude celou noc u Smithů!
Ne!
Zplodilo tě zlo, tak jsi zlá.
Amy!
Honem!
Vzali mi můj domov!
Ať nám udělají či vezmou cokoliv, tvůj domov jsem já!
A ty můj.
Hledal jsem vás.
Nemýlím-li se, tohle je tvůj jediný slušný oblek.
Budeme muset pořídit jiný. Tenhle se určitě nehodí.
A pro vás musíme nachystat květiny, slečno Fosterová.
Tak si nastupte. Vy taky, slečno Fosterová.
Jedem.
Hyje!
No, tak vystupte.
Jděte dáI!
Proboha! Vypadáte, jako byste přišli z váIky.
No... prosím.
PŘEVOD NEMOVITOSTI
Prosím...
Můj tchán, pan Swaffer, mě požádal, abych ihned vyřídil tento převod.
Tento domek i s přilehlým pozemkem se převádí do vašeho vlastnictví.
Jako váš výhradní majetek, -
- bez časového omezení, s veškerými vlastnickými právy.
- Prosím...? - Tenhle dům je váš i s pozemkem.
- Jsi šťastná, lásko? - Moc šťastná!
Děkuju vám.
- Děkuju vám, pane. - Mně neděkujte.
To byl nápad mé dcery.
- Děkuju vám. - A teď bychom snad mohli jet domů.
Amy Fosterová, vezmeš si mě za muže?
...nechť vám udělí svou milost a své požehnání, -
- abyste spolu žili v lásce až do konce života.
Prosím přistupte a podepište se.
Pozor, ať vás ten otrokář Swaffer neošidí.
A přijďte se na nás někdy podívat.
Amy...
Nevšímej si mý starý. Je jí líto, že odcházíš.
Děkuju, pane Smithe.
My máme ale štěstí!
Máš syna!
- Čekají na tebe. - Děkuju.
Řekl mi, že chce vidět moře.
Ukážeš mu ho za mě?
Moje děťátko... můj chlapečku.
Ukážu ti moře.
Moře!
- Je to parchant! - Má ohon!
- Jděte pryč! - Čarodějnice!
Cikáni, Cikáni...!
Jděte pryč!
- Co se tu děje? - Dala mu facku.
Už se nikdy nepřibližujte k mému dítěti!
Amy... co je ti?
Co se stalo?
Janku...
Už jsi u mě dlouho nebyl.
Za všechno řádně platím. Dělám svou práci.
Nikomu nic neberu. Tak proč pořád tolik nenávisti?
- Protože pocházíš z daleka. - Všichni odněkud pocházejí!
Nedává to smysl, já vím, ale připadáš jim divný.
Proto je mezi vámi propast.
Já to nechápu. U mě mi to ani nevadí. Jsem silný.
Ale u Amy a našeho chlapce mi to vadí.
Amy je taky jiná.
ChtěI bych, aby můj syn uměI mou řeč.
- To je přirozené. - Ale nechci mu ublížit.
Nechci, aby byl odstrčený, aby se lišil.
Mrzelo by mě, kdybys odsud odešel, ale možná bys měI.
Můj domov je teď u Amy. A ona je tady.
Ale můj syn odejde, až z něj bude muž.
Nechci, aby pracoval na farmě a pásl ovce jako já!
Chci, aby byl... jako vy.
Jako já? To by sis měI rozmyslet.
Chci, aby měI vědomosti velkých mužů, -
- a aby miloval záhady vesmíru, jako vy.
- Pomůžete mu? - Bude mi ctí.
Ano?
Ano!
Pak... je všechno v pořádku.
Není zdravé žít moc izolovaně. MěI bys mě navštívit.
Postrádám naše debaty. A šachy hraju stále špatně.
- A Amy? - Amy?
Má Amy taky přijít na návštěvu?
To mě nenapadlo, ale ano...
- Nemáte Amy rád. - Janku, to není pravda.
- Je. ViděI jsem vaše oči. - Nemám vůbec nic proti Amy.
Jen si myslím, že by s ní nebyla u večeře zábava.
- Janku! - Děkuju, doktore!
Janku...
Zima byla krutá.
On měI slabé plíce, ale byl velice silný.
Trápil ho však stesk a to ho oslabovalo.
Amy pro něj znamenala domov. Přežil ztroskotání Iodi.
Naučil se našemu jazyku, snášel nenávist a násilí -
- a dopracoval se k majetku proto, že svůj domov našel v srdci Amy.
- A ona v jeho. - Nestarala se o něj.
Posaďte se.
Prosím.
Ani nevíte, jak moc se o něj starala.
Lež klidně, lásko moje.
Janku, Janku...
Ty! Jdi domů s tím kašlem.
A buď v teple. Tak běž. Domů.
To je noc! Po celé farnosti jsou lidé nemocní.
Pořád něco povídá, a já nevím co.
- Nerozumím mu. - Má zápal plic.
Blouzní z horečky.
Nemohl by tu s vámi někdo být? Aspoň přes noc?
Myslím, že sem nikdo nechce, pane.
Horečka stoupne, pak se to zlepší.
Ať je přikrytý, ovlažuj mu čelo. Dávej mu hodně pít -
- a dej mu tohle. Zmírní to horečku.
Je v tom trochu opia na uklidnění.
Dvě lžíce po šesti hodinách.
Musím už jít. Čeká mě dalších 15 mil.
Možná, že by přijel pan Swaffer, kdybyste ho požádal, pane.
Bohužel, jedu na opačnou stranu.
Vrátím se. Asi v půI čtvrté.
Dej mi mýho chlapečka...
Musíš si vzít tohle. Řekl to Kennedy. Kennedy...
Jsem tu s tebou, lásko moje. A Štefan... tvůj chlapeček.
Budeme se o tebe starat.
Přijde Kennedy. Kennedy!
- To je doktor Kennedy. Uvolněte mi cestu!
Vůz zapadl do bláta. Nemůžeme vyjet, je moc těžký.
Tak sundejte náklad, čIověče!
Proboha, dejte mi vodu...
Janku, anglicky.
Musíš mluvit anglicky. Nerozumím ti, co chceš.
Dej mi napít vody.
Jenom trochu vody.
Sklenici vody, nic víc.
To jsi ty, matko?
Slunce tak pálí, celý den jsem pracoval...
- Dej mi vodu! - Nevím, co říkáš.
Jenom tohle... pomoz mi!
Proč mi tohle děláš?
Jsem tvůj muž, jsme rodina.
Prosím tě! Nevím, co chceš. Nevím, jak ti mám pomoct.
- Dej mi vodu. - Ne!
Nesmíš ublížit děťátku.
To ti nedovolím.
Pověz mi, co chceš? Jenom mi řekni, co chceš!
- Dej mi vodu! - To nesmíš!
Teï hned, řekl jsem hned! Chci jen vodu, nic víc.
Matko!
Můj muž onemocněI. Je moc nemocný.
Potřebuju, aby mi s ním někdo pomohl.
Ani jednou tě nenapadlo ukázat nám vnuka.
- Nikdy jste nás nepozvali. - Řekni Swafferovi. Ten ho viděI.
K Swafferům je to šest mil! K Smithům ještě dáI.
Ten průvan bude naše smrt! Kdo je to tam?
Nějaká Cikánka prodává kletby.
Vždycky jsem tě milovala, mami.
I když ty jsi mě nemilovala.
Zastavte! Zastavte, prosím vás! Prosím!
Co děláš teď venku s tím ubohým děckem?
- Chceš ho zabít? - Prosím vás, mému muži je moc zle.
- Potřebuju pomoc. - Mám dost svých starostí.
Jdi se s tím malým někam schovat. Jeď!
- Amy... musíme jít. - Vrať se ke svému muži.
Postarám se o malého.
Janku!
Je pryč... Odešla.
Jdu si jen pro brašnu. Hned se vrátím.
- Kde je? - Nevím.
Co jsem jí udělal?
- Už mě nemiluje? - Nevím...
- Totiž, jistě... - ChtěI jsem od ní jen vodu.
Jenom trochu vody.
Promiň, musím si jít pro brašnu.
Nic bych neměnil, má lásko.
Moje zlato! Nic bych neměnil.
Ani já ne.
Máme to ale štěstí!
Janku. Janku!
Proč jsi od něj odešla? Copak jsi neslyšela, co jsem řekl?
Proč jsi ho nechala umřít?
ChtěI se jenom napít vody. Vody!
Ten odvážný poutník, jenž pro lásku k ní překonal propast -
- ležel mrtvý v její náruči.
A Amy Fosterová neřekla ani slovo.
Teď, když už ho nemá před očima a nebudí v ní vášeň lásky, -
- zdá se, že se vzpomínka na něj vytratila z její hlavy, -
- jako se vytrácí stín z plátna.
Přemýšlel jsem, zda jeho podoba zmizela z její mysli, -
- jako jeho svižná postava z našich polí.
Doktore! Doktore Kennedy, jak tohle můžete říkat?
Jak vás to vůbec mohlo napadnout? ČIověka, jako jste vy!
Copak jste kdysi neměI vlastní rodinu?
To už je celá věčnost, slečno Swafferová.
Takže vy jste své stíny z plátna smazal?
Pro svou vlastní lásku jste neviděI tu její?
Bylo na vás naloženo víc, než může jeden čIověk unést.
Postaráte se o ně, viďte?
Děkuji vám, slečno Swafferová...
...za tento rozhovor.
Amy... dobrý den.
Amy...
Moc jsem ti křivdil. Strašně moc.
A nic mě neomlouvá.
Odpustíš mi to?
A kdo odpustí mně?
Já.
Jako ti odpustil on.
Budu ho milovat do skonáni světa.
Mami, pojď se na mě podívat!
Mami!
Když se teï na ni dívám, tak vím, -
- proč jej moře vyvrhlo na tento nevlídný břeh, kde nalezl smrt.
Přišel sem z té dálky, aby miloval Amy Fosterovou a ona jeho.
Ripped by: SkyFury